Kako se završavaju priče o kugi? (Peščanik NVO, 2021)
Prošle zime, dok nam se zla kob tek prikradala, videla sam jednu staru ženu, leđa savijenih kao pastirski štap, kako oprezno korača po ledenoj kiši. Polako je obilazila lapavicu na ulici, u crnim čizmama umotanim u plastične kese. Nosila je masku boje mesa, neprirodno glatku. To je bilo pre nego što su maske postale uobičajene i u prvi mah nisam shvatila šta joj je to na licu; izgledalo je kao da nema nos i usta. Kako sam se približavala, stvar je postala jasna: mora da je sama sašila masku od starog, bež prslučeta, tako što je jednu korpicu isekla i prevrnula, a žicu savila preko nosa, dok je tankim najlonskim bretelama masku vezala oko glave. Koraknula sam ka njoj, misleći da je pitam da li je dobro. Oči joj se namah raširiše, a ona se okrete, ubrzavajući korak. Nisam je više videla