Osvrt na zakonodavni postupak u Republici Srbiji i predlozi za njegovo unapređenje - Gvozdić, Igor (Fondacija Centar za javno pravo, 2014)
Narodna skupština Republike Srbije je od uvođenja višestranačja 1991. godine imala ukupno deset skupštinskih saziva. Ustavno-pravna teorija definiše funkcije parlamenta na isti način kao što to čini i Zakon o Narodnoj skupštini, a to su: zakonodavna, kontrolna, predstavnička i izborna funkcija. Jezgrovitu definiciju zakonodavnog postupka dao je prof. dr. Ratko Marković koji kaže da se zakonodavni postupak sastoji od niza radnji "od kojih svaka ima svoj neposredni cilj, a sve zajedno usmerene su na donošenje zakona, tog glavnog pravnog akta kojim se društveni odnosi uređuju pravnim normama". U ovom radu biće reči o zakonodavnoj funkciji koja je najčešće među građanima i sinonim za skupštinu. Početna premisa je da iz dobro uređenog zakonodavnog postupka proističu kvalitetni zakoni, no to ne mora uvek biti tako. Međutim, što je postupak uređeniji, sa što manje pravnih praznina i mesta za široko tumačenje, to je manja mogućnost da zakon kao krajnji cilj zakonodavnog postupka bude manjkav, makar sa formalno-pravnog gledišta. Danas živimo u svetu u kome se vrlo brzo menjaju društvene okolnosti, a razvoj tehnologije ponekad je nemoguće pratiti. Ove neosporne činjenice stavljaju sve zakonodavce današnjice pred izazov da pravne norme koje ustanovljavaju adekvatno prate duh vremena i tempo društvenih promena. Pored ovih zajedničkih okolnosti za sve zemlje sveta, Republika Srbija se nalazi i u procesu pristupanja Evropskoj uniji. Jedan od centralnih zadataka svih zemalja kandidata za priključenje Evropskoj uniji je usklađivanje pravnog poretka sa pravnim tekovinama Evropske unije (acquis communautaire), što će mnogostruko uvećati zadatke i izazove koji se stavljaju pred Narodnu skupštinu u predstojećem periodu