Presude Europskog suda za ljudska prava vezana za zaštitu LGBT osoba - Bosanac, Gordan; Poštić, Jelena; Bender, Marijana (Sarajevo Open Centre, 2011)
Borba za prava LGBT osoba na teritoriju Europe starija je od stotinu i pedeset godina, ako kao referentnu polaznu točku pravno-zagovaračkih aktivnosti uzmemo nastojanja pojedinaca, kao što su Karl Heinrich Ulrichs i Karl Maria Kertbeny, za dekriminalizacijom homoseksualnosti sredinom 19. stoljeća. Nešto kasnije, 1897. godine njemački seksolog Magnus Hirschfield uputio je tadašnjem pruskom parlamentu peticiju za dekriminalizacijom homoseksualnosti koja je prikupila oko 6.000 potpisa. Homoseksualnost je u kazneno-pravnoj teoriji i praksi od samih početaka bila tretirana kao kazneno djelo i tek je kroz prosvjetiteljski pokret i reformu kaznenih zakona predviđena kazna za homoseksualnost od smrtne kazne prešla u kaznu zatvora. Ovdje treba istaknuti i pojedine teoretičare prava, kao što je Jeremy Bentham, koji su još u 18. stoljeću objašnjavali potrebu za pravnim postavkama koje će dokinuti bilo kakvo kažnjavanje homoseksualnosti, a na koje smo čekali stoljećima, dok u pojedinim zemljama svijeta na njih još uvijek čekamo. Uloga prava u LGBT pokretu za emancipaciju i ravnopravnost LGBT osoba bila je, i još uvijek je, od velike važnosti. Posebno mjesto u toj borbi zauzima međunarodni sustav zaštite ljudskih prava. U okviru tog sustava izrazito važno mjesto ima Europski sud za ljudska prava, najučinkovitiji međunarodni mehanizam zaštite ljudskih prava. Njegova je praksa u posljednjih tridesetak godina nametnula važne standarde, ne samo u odnosu na dekriminalizaciju homoseksualnosti i ukidanje različitih dobi pristanka na seksualne odnose za homoseksualne osobe u odnosu na heteroseksualne odnose, već i u uspostavi zaštite LGBT osoba od nasilja i uznemiravanja te uživanju socijalnih prava